Член основателят на Глобалния съвет за мозъчно здраве създава наръчник как да запазим ума и тялото си здрави.
![Мозъкът – твоята суперсила (корица)](https://jasmin.bg/wp-content/media/2022/02/Mozakat_koritsa.jpg)
Човешкият мозък е едно от най-впечатляващите и сложни структури, която познаваме. И макар темпът на напредък в неврологията и психологията да е невероятен, резултатите от тези нови революционни проучвания сякаш остават разпокъсани.
Забележителната книга „Мозъкът – твоята суперсила“ от проф. Джеймс Гудуин обобщава някои от последните актуални проучвания за мозъчно здраве и здравословен начин на живот и достига до наистина ценни съвети за това как бихме могли да стимулираме своя мозък, да го предпазим от стареенето и да се възползваме от неговите „суперсили“.
Вдъхновен от работата си с Глобалния съвет за мозъчно здраве, ученият си поставя за цел да разграничи важното от неважното, митовете от фактите, това, което знаем, от това, което предстои да бъде открито.
Уповавайки се на някои от последните научни проучвания, той достига до извода, че до голяма степен ние можем да контролираме стареенето на мозъка си, а заедно с това и неговото здраве, като направим промяна в приложението на някои фактори в нашия живот.
Тази книга ще ви разкрие:
- как да увеличите продуктивността на мозъка си, как да го подхранвате и да поддържате здравето му;
- как да запази той своята острота и как да побеждавате признаците на упадък, появяващи се с течение на годините;
- как да изградите стратегии за запазване на жизнеността си;
- как да запазите контрола над собственото си мозъчно здраве.
Според Гудуин рисковете от влошаване на здравето, включително появата на деменция, могат да бъдат значително редуцирани.
Разглеждайки влиянието на фактори като количество сън, нива на стрес в ежедневието, секс, взаимовръзката между нашето тяло и ума, „Мозъкът – твоята суперсила“ от проф. Джеймс Гудуин успява да изгради цветна и пъстра карта на нашия мозък и на скритите пътеки, които разкриват повече от възможностите му.
Мозъкът – твоята суперсила
Джеймс Гудуин
Сексът в главите ни
Оргазъм. Мозъкът се озарява като Везувий. Удоволствие, разпространяващо се из цялото тяло – завладяващо, пулсиращо, пристрастяващо. От хипоталамуса, дълбоко в мозъка, мощни изблици на хормони се вливат в кръвообращението, генерирайки толкова приятна нажеженост, която не ни напуска минути, часове, дни. Ако светът търси удоволствие, мозъкът го осигурява. Сексът се случва в мозъка.
От всички стремежи и форми на поведение, свързани с апетита към нещо – глад, жажда, сън – сексът е може би най-мощният. Задвижвани от най-дълбоките части на примитивния мозък, импулсите му се смекчават само от нашите фронтални дялове – чрез придобитите социални ценности, които живеят там и потискат иначе необузданата лимбична система. Лимбичната система, както видяхме в глава 1, ви казва да правите всичко, което майка ви е казала да не правите. Тя е седалището на емоциите: ярост, агресия, страх и сексуално желание. В това отношение бихме могли да се съгласим с Фройд, който с повече яснота, отколкото с научна обосновка, ни позиционира като „просто актьори в драмата на [нашия] собствен ум, подтиквани от желание, привлечени от съвпадението“. (1)
Сексът е постигнал този значим (някои биха казали пламенен) статус чрез единствения най-безкомпромисен принцип на еволюционната биология: задължението да предаваме на поколенията нашата ДНК. Абсолютно всичко в света на живите същества се основава на този единствен, всеобхватен принцип: възпроизвеждайте се или ще изчезнете. И всичко, свързано с човешкото сексуално поведение, формирано от нравите на обществото в продължение на хиляди години, се движи от този импулс.
Такава е силата на човешкото полово влечение – стремеж, безспорно признат от всички култури – че една черта, обща за всички общества, минали и настоящи, е наличието на морални кодекси и социални структури, чрез които се регулира сексуалното поведение. Както ще видим на следващите страници, тези правила са продиктувани от това как всяка култура разбира човешката природа и как гледа на обществото. Това включва нейните възгледи относно секса и здравето – включително здравето на мозъка – както и различния характер и половите роли на мъжете и жените, включително техните сексуални реакции.
Обсебени от секса жени
В големите трагедии на Древна Гърция, играни на открито пред огромна аудитория от до двадесет хиляди граждани от мъжки и женски пол, важни социални послания са предавани чрез обикновени драматични актове, осеяни от весели комедийни прекъсвания. Появяват се Сатирите – полухора, получудовища, безсрамно хвалещи се с огромната си ерекция, които забавляват зрителите чрез осмиване на главните герои от пиесата, преобръщайки настроението и вдигайки публиката, предизвиквайки пристъпи на смях. Тази комедия е съвършената пародия, защото самата тя е натоварена със социални нрави и едва доловими, неписани послания: послания, предаващи смисъл – и със смисъл, механизми за социален контрол на сексуалните роли и поведение. Именно малкият пенис, както във великите статуи на Юпитер и Зевс, изразява най-важните ценности, залегнали в основата на гръцкия идеал за мъжка красота. Потентността не идва от голям пенис – който, както е пародиран в комедиите на Аристофан, и не само, е видян от гърците като символ на глупостта и липсата на задръжки. Не: потентността идва не от големия фалос, а от интелигентността – мозъчната сила, необходима за стимулиране на родителството. А в речника на Аристотел, поддържащ тезата за ойката (домакинството), основната единица на полиса (градът държава) е всичко. Мъжествеността е дес- тилация на способността на мъжа да доминира над другите.
Гръцката жена от древни времена е скромна, закътана, девствена до момента, в който сключи брак и бъде покорена, живееща с висока почтеност, „отделена от нежеланата компания на непознати мъже“. Или поне в това науката на 20. век би ни накарала да повярваме, включително писателите феминисти от 60-те години, затвърждавайки възгледа си за подчиняването на жените. Но ако се консултираме с друг източник, като например медицинските текстове от древна Гърция, откриваме много по-малко идеализирана гледна точка. Ранните гръцки лекари, внедрени в култура, почитаща телесността, красотата и невинността на тялото, разпознават гръцката жена като силно сексуално, макар и все пак почтено, същество – гледна точка, която не е напълно в разрез с тази на Аристофан, чиито женски персонажи са жизнени и страстни, обичат да общуват и да пият и обичат неприличните шеги. Освен това, в продължение на няколкостотин години от времето на Хипократ през 5. и 4. век пр.н.е., гръцките лекари са обединени от възгледа, че редовният секс е необходим за доброто здраве на жената, докато продължителната девственост е вредна – гледна точка, напълно съвместима с атинското законодателство, което стига до необичайни измерения, за да гарантира, че никоя жена няма да остане без мъж. В своя творчески труд „Аристофан, Хипократ и полуделите жени“ класикът Константинос Капарис категорично заявява:
Медицинската литература, комедията и законите на Атина са единодушни по въпроса, че жените се нуждаят от редовен Сексът в главите ни
секс, за да запазят доброто си физическо и психическо здраве и баланс. Жените на Аристофан са уважавани и въпреки това обсебени от секса; това е тяхната природа, а мъжкият пенис не е просто инструмент за удоволствие, макар и безсрамно да можем да кажем, че е бил и това, но също така е и необходим аксесоар за здравословен живот. (2)
Този благосклонен възглед за влиянието на сексуалната активност върху здравето се разпростира и до „психическото равновесие“, което се постига чрез подходящ баланс на четирите хумора на тялото (кръвта, флегмата, жълтия жлъчен сок и черната жлъчка), както обсъдихме в глава 1. По онова време се е смятало, че загубата и обмяната на телесни течности по време на секс помагат на хуморите на тялото да запазят равновесието си – което, от своя страна, е в основата както на физическото, така и на психическото здраве.
В обобщение, дори по времето, когато лекарите и обществото, на което са служили, не са знаели нищо за мозъка, те са признавали непреодолимата природа на човешкото полово влечение, необходимостта от секс както при мъжете, така и при жените, връзката му със здравето и благосъстоянието и ключовата му роля в обществото. Те също така осъзнават, че доброто психично здраве зависи от балансираната сексуална активност.
Подарете си вдъхновение
Най-интересните статии от изминалата седмица ви очакват! Всяка Неделя сутрин във Вашата пощенска кутия.